НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО
1983 г., Канарските острови, северозападното крайбрежие на Африка
Да! Най-накрая извадихме съкровището, потънало преди сто години!
Така! Внимавай! Дръпни го насам. - Знам! Знам, бе!
Не е ли много дълго и тясно за съкровище?
Вдигаш го много нагоре!
Добре, пускаме го. Раз, два, три!
Така! Отваряй го вече. - Чакай, много странно.
Сандъкът е заключен отвътре. - Дреме ти! Отваряй го!
Чакай! Нещо е написано.
Д-И-О... Дио. Име ли е?
На кого му пука, бе? Слънцето залязва.
Нищо няма да видим по тъмно! - Прав си.
Отивам за горелката. Скоро съкровището ще ни е в ръцете!
Един ден била открита пуста лодка.
Тя била в отлично състояние, без следи от нападение.
На борда имало само три полупразни чаши с кафе
и един стоманен сандък,
отворен с ацетиленова горелка.
Сандъкът бил празен и имал две отделения,
създадени като за убежище.
Смятало се, че е имало съкровище в него,
но след няколко месеца бил забравен.
Епизод 1 "Обладаният от зъл дух"
1987 година, Япония
Джотаро Куджо, на 17. Висок 195 сантиметра.
Баща му е японец и джаз музикант. В момента е на турне.
Майка му е американка от британски произход.
Вярно е. Джотаро е мой син.
В училище го наричат "Джо-Джо" заради първата сричка в името
и последната във фамилията. Ама че глупаво!
И колко хора е убил Джотаро?
Не! Не ми казвайте! Недейте! - Кой е споменавал за убийство?
Сбил се е. - Разбойниците били въоръжени
с нунчаку и ножове. Били четирима, заедно с един бивш боксьор.
Всичките имат по 15 фрактури. Смачкани са им и топките.
Извинявайте за израза... Изпратени са в болница.
Скарайте му се малко, госпожо! - Добре!
Проблемите започнаха после. Ще го копираш ли и раздадеш?
Синът ви е голям чудак обаче.
Моля, след мен. - Благодаря.
Приберете си го вкъщи, моля. - Какво? Освобождавате го вече?
Не можем да го държим вечно.
Впрочем, госпожо, японският ви е много добър.
Откога живеете в Япония? - От 20 години.
Нищо чудно. Добра работа.
Напоследък сме страшно заети. Дори има опашка за килиите.
Синът ви е в дъното на коридора. - Джотаро!
Джотаро, подай на мама топката! Браво, момчето ми!
Постарай се на състезанието утре. - Да!
Трябва да го отпразнуваме. Какво ти се яде днес?
Предпочитам нещо сготвено от теб. - Джотаро... Джотаро...
Джотаро!
Трай, ма! Стига кряска, кучко!
Добре!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ
Той е много добро дете. Не е способен да извърши такова ужасно нещо.
Не заспивай, Куджо! Свободен си. Излизай!
Коя част от "отивай си" не разбираш?
Майко, върви си. Ще остана известно време тук.
Обладан съм от зъл дух. Не знам какво ще ме накара да направя.
Едвам го спрях дори по време на боя.
Затова не ме пускайте от килията.
Ето затова ви говоря, госпожо.
Пускаме го, а той отказва да си върви.
Прощавайте за въпроса, но синът ви добре ли е с главата?
Това не е хотел!
Моля ви! Сменете ни килиите! - Истината говори!
Наистина е обладан от зъл дух! - Достатъчно! Замълчете!
Какво прави? - Как си взел това, нали си заключен?
Нали ви казах? Злият дух.
Той ми носи неща.
Чете "Шонен Джъмп" и слуша радио!
Но откъде ги е взел? Имаме огромен проблем!
Задръжте! Още сте на мнение да ме пуснете.
Ще ви покажа колко ужасен е моят зъл дух.
Така ще разберете колко опасно би било да ме пуснете.
Пистолетът ми! Но как го взе? - Втасали сме я!
Видяхте ли злия ми дух?
Ако не сте, то...
Джотаро!
Има някой зад мен. Изглежда ме е обладал наскоро.
Дядо му Джоузеф също притежава странни сили.
Но какво става със сина ми?
Носител - Джотаро Куджо
Татко! Насам, татко! Насам!
Холи! Чупка! - Татко!
Толкова се радвам, че дойде! - Ако дъщеря ми се нуждае от помощ,
аз съм навсякъде по света за по-малко от 24 часа!
Как е мама? - Мрънкаше.
Но казах на Сузи, че е бизнес пътуване на агенция "Джостар".
Татко...
Холи... Холи. Абе, Холи! Пускай ме вече!
Няма! От цяла вечност не съм те гушкала!
Виж сега... На 45 години жена си. Как може да говориш така?
Изпроси си го! Ще те гъделичкам!
Стига! - Гъди-гъди, гъди-гъди...
Вие пък какво сте зяпнали?
Ще ти взема чантата. - Впрочем, Холи, относно Джотаро...
Каза, че е споменал "зъл дух", нали?
Бедничкият Джотаро! Полицаите казаха, че нищо не видели,
но аз ясно го видях. Видях нечия ръка...
И тя хвана пистолета! - Ти си го видяла, но не и другите?
Джотаро говори, че е бил обладан наскоро,
а на теб има ли ти нещо? - Не.
Но Джотаро отказва да напусне килията, докато не разбере какво става.
Какво да правя, татко? - Няма страшно, мила моя.
Може да си спокойна, след като Джоузеф Джостар вече е тук.
Най-напред бих искал да видя внука си Джотаро.
Ужас! Домъкнал е още неща...
А и нещо не е в настроение. Обладан е от нещо ужасно...
Ако някой узнае за това, ще ме уволнят.
Няма страшно. Аз ще прибера внука си.
Внук ли? - Какво ще правите?
Не може да се доближавате повече!
Убедете го от тук! Опасно е! - Чупка! Аз ще се оправям.
Чупка, казах!
Джотаро! Дядо ти е! Той ще може да ти помогне.
Моля те, излез с дядо си.
Излизай. Прибираме се.
Изчезвай. Не съм те викал.
Ти ли ще ми помогнеш? И как по-точно?
Съжалявам, че би целия път от Ню Йорк,
но няма с какво да ми помогнеш.
Кутрето от изкуствената ми ръка! Кога го е откъснал?
Видя ли? Сега разбираш ли?
Това е злият ми дух. Не се приближавай до мен.
Само ще си съкратиш малкото животец, който ти е останал.
Как е възможно? Не го вярвам... Успя да ме заблуди пред очите ми.
Прекрасно знам какво е злият дух, преследващ Джотаро.
Най-добре да го изпита на свой гръб, вместо да му обяснявам с думи.
Не. Той трябва физически да разбере, за да е готов за бъдещите опасности.
Авдол, ти си.
Това е мой египетски приятел, с когото се запознах преди 3 години.
Изкарай внука ми от килията.
Откажи се. Изглежда силен, но мислиш ли, че ще оставя някой
да ме изкара от тук само защото ти си му казал да го направи?
Друг път. Сега още по-упорито няма да искам да излизам.
Ще трябва да съм малко по-убедителен. Но съвсем скоро ще се гърчи от болка
и ще ме умолява да го изкарам от там.
Няма проблем. - Какво правиш, татко?
Не можем... - Млък!
Слушам!
Това е...
Точно така. Авдол също има т.нар. "зъл дух".
И той може свободно да го контролира!
Името му е...
Червения магьосник!
Пари! Огън! Изгарям! Ръцете ми горят!
Що за зъл дух?
Куджо се залепи на стената.
Нямам и идея какво се случва. Но не става ли малко...
Защо е толкова горещо? Лудост! Стана горещо като в пещ!
Ето го! Най-накрая се показа!
А щом е толкова ясно видим, значи е много силен.
Кучи син...
Не е за вярване, че прие толкова ясна форма!
Изненадан съм, че и ти имаш зъл дух.
А ти, дядо, знаеш какво е. - Да, знам.
Г-н Джостар, помолихте ме да изкарам внука ви от килията.
Смятах да се сдържам,
но предвид способностите му, нямам право на грешки.
Да спра ли? Ако още настоявате да го изкарам от килията,
ще трябва да го пратя в болница. - Няма значение. Продължавай.
Да, господине!
Алени окови! - Какво?
Адски е горещо! - Нямам си и идея какво става!
Татко! Какво правиш на Джотаро?
Холи, бъди добро момиче и пази тишина. Чу ли?
Не мога да дишам... - Злият дух отстъпва.
Ако жегата ти пречи да дишаш, твоят зъл дух ще отслабне.
Ще разкрия какво е! Може и да изглежда като зъл дух, но не е.
Джотаро, това, което мислиш за зъл дух,
е мощно видение, създадено от твоята жизнена енергия.
Това нещо, което се явява до теб, се нарича...
Станд!
Станд? - Както пише в една басня на Езоп,
студеният вятър накарал пътника само да пристегне дрехата си,
но жегата го надвила. Сега ще излезеш ли, Джо-Джо?
Достатъчно. Няма да изляза,
тъй като продължавам да наранявам несъзнателно другите.
Заинтригува ме, че си приличаме. Но ако ще я продължаваш така,
пътник си.
Счупи тоалетната! - Унищожаване на имущество!
Предупредих те.
Кучи син! Да не кажеш, че не съм те предупредил после!
Защо ми обърна гръб изведнъж? Обърни се!
Г-н Джостар, както виждате, изкарах го от килията му.
Но...
Намекваш, че си ми подарил победата? - Не съвсем.
Наистина смятах да те пратя в болница, но не очаквах такава мощ.
Какво щеше да правиш, ако не бях спрял желязото?
Моят Станд е Червения магьосник.
Може лесно да разтопи парче метал във въздуха.
Авдол притежава същата сила като теб.
Повече няма нужда да оставаш в килията,
за да изучаваш злия дух.
Станд - Червения магьосник Носител - Мохамед Авдол
Слава Богу! Джотаро най-сетне излезе от килията.
Стига кряска, кучко. - Добре!
Ало! Как смееш да наричаш майка си "кучка"?!
А ти, Холи, стига си се подсмихвала, след като те нарече така!
Дядо, имам един въпрос, който не разбирам.
Откъде знаеш за моя зъл дух... Не, моят Станд?
Това не ми е ясно.
Хубаво. Идвам чак от Ню Йорк, за да ти го обясня.
Но за да ти стане ясно, трябва да започна от самото начало.
Това касае цялата фамилия Джостар.
Първо погледни тези снимки.
Какви са?
Това е стогодишен ковчег, изваден от дъното
на Атлантическия океан.
Ковчег? - След проучването ми
разбрах, че този ковчег е бил на кораба, на който дядо ми
Джонатан Джостар е загинал.
Бил е празен, когато са го открили.
Но аз прекрасно знам какво е имало в него!
Двамата с Авдол се опитваме да го открием.
Кого да откриете? Един момент. Говориш сякаш е имало човек там.
Защо се обръщаш към нещо изгубено от десетилетия в морето така?
Той е въплъщение на злото! Казва се Дио!
Събудил се е от стогодишния си сън. Писано ни е да се бием с него!
Какво има, Джотаро?! Не се прави, че не те касае!
Реакцията ми означава, че това беше много нелепа история, старче.
Старче? - Авдол ли беше?
Ти си най-арогантният тип, когото съм срещал.
А ти да не очакваше да чуя тая налудничава история
и просто да ти повярвам?
Но не е ли факт, че нашите зли духове
също са налудничави?
Както и да е. Скоро ще се наложи да повярваш.
Ако се питаш откъде знам за съществуването на Дио
и защо съм след него...
Ще ти покажа причината. Всъщност около преди година
и аз придобих зъл дух, или иначе казано силата на Станд.
Какво? - Старче, какво каза току-що?
Сега ще ти покажа! Това е моят Станд!
Видяхте ли го? Моят Станд бяха тръните, които излязоха от ръката ми.
Той умее да прави снимки на видения от отдалечени места!
Макар че трябва да чупя фотоапарат за 30 000 йени всеки път.
Господа, проблем ли има? - Спокойно. Върви си.
Образът, който ще се появи на тази снимка,
Джотаро, ще определи и съдбата ти! - Какво?
Джотаро, Холи, вглеждали ли сте се някога във вратовете си?
Какво искаш да кажеш? - Явно не сте обръщали внимание.
Но в края на врата ми има родилно петно във формата на звезда.
Казвай накъде биеш! - Питал съм майка си за това
и тя ми каза, че и баща ми го имал.
Изглежда всеки член на фамилия Джостар има такова родилно петно.
Старче, какво има на снимката?
Нашата все още неизвестна съдба!
Татко! - Покажи ми я вече, дявол го взел!
Дио! Винаги той изниква на моите духовни снимки.
И той има петното на врата. Този негодник си е присвоил
тялото на дядо ми Джонатан от врата надолу!
Преди сто години е имало инцидент в Атлантическия океан.
От разказите на баба ми Ерина разбрах,
че Дио е превзел тялото на дядо ми, за да оцелее.
И мога да заявя на 100%,
че се крие някъде и крои нещо!
Минали са 4 години от завръщането му. Причината за проявата на моите снимки
и вашите духове през изминалата година най-вероятно е Дио.
По света дарбите ни са считани за психични сили.
Притежавам моя Станд по рождение,
но вашите сили са свързани с тялото на Дио.
Тоест чрез невидими нишки с тялото на Джонатан.
Можем да кажем, че съществуването на Дио
е породило дремещите у вас сили.
Авдол, можеш ли да кажеш от снимката къде се намира Дио?
Не мога. Задният план е много размазан.
Така е. - Ще я разгледам по-внимателно.
Моля.
Холи. Извинявай, че изведнъж повдигнах темата.
Да се прибираме. Ще остана в Япония за известно време.
Ще остана у вас. - Добре, татко. Да вървим, Джотаро.
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Отново... Отново усетих,
че сякаш някой ме наблюдава.
Вероятно са потомците на Джонатан?
Това тяло трябва да изпраща някакви духовни сигнали към потомците си.
Прекрасно. Вероятно е съдба...
Съдба, от която трябва да се отърва, участ, която трябва да залича.
Вече направих хода си.
Следва продължение...
Джотаро! Целувка за довиждане. - Кучка.
Аз съм Нориаки Какьоин. Прехвърлих се вчера.
Прилича ли ви на писалка?! - Загубилият е злият.
Съдията е...